Svojho času sme zaviedli pojem psychotrockizmus.
Odkiaľ pochádza? Ako je podmienený?
Predovšetkým,
toho veľa ukázala činnosť Leva Davidoviča Trockého v komunistickom hnutí.
Čo je teda trockizmus?
V politickej praxi
sa dá rozoznať podľa činov trockistov
ich protivníkov.
Ale trockizmus
ako
jav
v dvadsiatom storočí
je pevne naviazaný na ideológiu marxizmu.
Je to jeden zo smerov marxizmu.
Keď sme
analyzovali trockizmus,
pochopili sme, že
ho spôsobuje osobitý druh psychiky.
Tento druh psychiky
je charakterizovaný tak,
že človek
uvažuje vo veľmi úzkej rovine,
aj keď môže mať mimoriadne široký obzor myslenia.
Ale z toho, čo vie,
z toho, čo vníma
si vyberá len veľmi málo,
čo mu umožňuje ospravedlniť
svoj náhľad ako jediný správny.
A všetko ostatné, čo do tohoto náhľadu nezapadá,
ignoruje
a neberie na zreteľ. Preto trockista
nemôže vstúpiť do tandemového režimu
činnosti.
Trockisti
sa vždy zoskupujú na princípe autority alebo napodobovania autority.
Trockizmus v marxizme je konkrétny prípad všeobecnejšieho javu,
ktorý má čisto psychologický charakter.
Trockizmus existoval v minulosti, trockizmus bude existovať pravdepodobne v i budúcnosti.
Je nepravdepodobné,
že by bol podmienený geneticky -
aj keď môžu byť isté narušenia psychiky
skutočne geneticky naprogramované.
Vo všeobecnosti je to ale
morálne narušenie,
ktoré vyjadruje presvedčenie o svojej pravde
bez ohľadu na akéhokoľvek opodstatnenie.
Ak tento človek naozaj veľa vie a
kultúra jeho intelektuálnej činnosti je dostatočne vyvinutá, potom
presvedčenie o svojej pravde nachádza zdanlivo...
reálne potvrdenie v živote,
pretože štatistika jeho chýb môže byť veľmi
nízka.
Ale
ak je presvedčený o svojej pravde bez akéhokoľvek základu,
potom v prípade chybby
nie je schopný
prehodnotiť svoje stanovisko vzhľadom k mienke tých,
ktorí mu na chyby poukazujú.
A toto sa nakoniec pre trockistov môže stať samovražedným,
alebo ho to odsudzuje k izolácii.
Takto je to teda s termínom psychotrockizmus.
Áno, takýchto ľudí je pomerne veľa.
To len znovu dokazuje, že
že trockizmus je ideologicky všežravý jav práve preto,
lebo je podmienený
osobitosťami ľudskej psychiky.
A ako s nimi zaobchádzať?
Ako s nimi zaobchádzať?
Najprv sa snažiť vysvetliť psychotrockistovi, že je psychotrockistom.
Ak psychotrockista nájde v sebe silu
na to, aby
nad tým zamyslel
a v správny čas si povedal "stop"
keď upadá
do psychotrockizmu,
vtedy mnohí prestávajú byť psychotrockistami.
No a ak tú silu nenájde,
potom prax ukazuje, že je lepšie nechať ho
akým je, prenechať ho sebe samému
a nechať ho robiť, čo chce,
až pokým
mu to život nevysvetlí
nejakými drsnejšími prostriedkami.
Pretože
viesť diskusiu
o akýchkoľvek závažných otázkach
s človekom, ktorý prepadol psychotrockizmu, je márne.
Počuje len sám seba.
Je presvedčený, že má pravdu
a nie je schopný argumentovať voči oponentovi.
Nie oponentovi,
ale človeku s iným zmýšľaním.
Toto je osobitosť
čisto psychická. Nie je to osobitosť
intelektu,
pretože intelektuálne chyby sú vlastné ľuďom tiež.
Ľudia
ak premýšľajú, tak sú schopní sledovať argumenty
iného človeka.
A to ich vedie k tomu, aby sa buď dokázali oslobodiť
sami od vlastných chýb, na ktoré boli upozornení,
alebo oslobodia druhú osobu od chýb, ktoré viedli
k ich nesúhlasu,
alebo, ak
sa obidve strany v niečom mýlia
prídu k tretiemu názoru,
ktorý už neobsahuje chyby ich povôdných názorov.
A
je to názor, ktorý ich spája.
Takže
hlavným problémom trockizmu
je neschopnosť k tandemovej činnosti.